Gandalf Mithrandir

Gandalf var en av de nio som skickades till mellangården av Valar under Tredje Tidsåldern. I Valinor var han mer känd som Olórin. Gandalf var en av de avgörande faktorerna för Saurons fall TT 3019, främst genom att uppmuntra andra och sprida sin vishet vid passande tillfällen. Gandalf var ursprungligen klädd i grått, och rankades enbart under Saruman i Trollkarlarnas Order. Efter att ha stupat i Moria återvände Gandalf som ledare för Ordern, klädd i vitt. Gandalf var anmärkningsvärd för hans stora intresse för Hober.

Ankomsten till Midgård
Olórin var en Maia som bodde i trädgårdarna av Irmo i Valinor. Som en elev till Nienna sades Olórin vara den klokaste av Maiar. Han lärde sig med medömkan och tålamod från sin lärare. När Valar valde ut fem sändebud, de så kallade Istari, för att resa till Midgård under Tredje Tidsåldern, valde Manwë Olórin. Till en början ville inte Olórin åka och sade att han fruktade Sauron. Då sade Manwë att det var desto större anledning till varför han skulle åka. De andra fyra utvalda var Saruman, Radagast, Pallando och Alatar. Dessa fem budbärare skickades för att hjälpa de Fria Folken i kampen mot Sauron, som fortfarande existerade som en "mörk ande av ondska" trots att hans kropp förintades vid nederlaget i Númenor. Dessutom existerade förmodligen fortfarande Ringen någonstanns i Midgård, källan till en stor del av Saurons kraft. Olórin gav efter för Manwës vilja och begav sig från Valinor till Mithlond TT 1000. Han anlände ungefär samtidigt som Necromancer dök upp i Mörkmården.

I Mithlond välkomnades han av Glorfindel, hans vän från Valinor som skickats på ett liknande uppdrag och Círdan, som hade Narya i sin ägo, en av de Tre Alviska Ringarna. Círdan anade en känsla av styrka och kraft hos Olórin, trots att han utssendemässigt såg ut som en krokig och gammal gubbe. Círdan gav Narya till Olórin med en förutsägelse om hans framtida kamp mot det onda, och ett löfte om att det skulle stödja och hjälpa honom i hans arbete. Sedan sade Círdan "Men för mig så ligger mitt hjärta vid Havet, och jag skall bo vid de Grå Stränderna tills det sista fartyget seglar. Jag kommer vänta på dig."

Olórin började sedan sin vistelse i Midgård. Han var känd under många namn under de åren han befann sig i Midgård: Alverna döpte honom till Mithrandir, den Gråa Pilgrimmen, medans Männen av Arnor kallade honom för Gandalf, vilket blev hans vanligaste namn. Han var också känd som Incánus (i söder) och Tharkûn av Dvärgarna.

Precis som de andra Trollkarlarna så tog Gandalf skepnaden som en gammal man. Han var klädd i grått och vandrade omrking som en vandrare och rådgivare. Till skillnad från Saruman så vandrade Gandalf inte österut och valde inte ut ett enda permanent uppehållstillstånd. Gandalf begränsade uppenbarligen hans verksamhet till nordvästra Midgård, där kvarlevorna av Dúnedain och Eldar förblev motståndare till Sauron.

Tidig Vaksamhet
Runt TT 1100 upptäckte Istari och Eldar att där levde ett ont väsen vid Dol Guldur i Mörkmården. Mörka ting flyttade in i skogen och där började de föröka sig. Vissa trodde att en ringvålnad hade återvänt för att plåga världen, eller att en ny form av ondska uppstått. Gandalf var osäker och fruktade att det kanske var Sauron som själv som återvänt.

De nästkommande tvåhundra åren fortsatte ondskan att växa, liksom dess styrande källa. Orcherna dubblerades i Dimmiga Bergen och på andra platser. Häxmästaren, den mäktigaste av ringvålnadsen, byggde en fästning i Angmar och förde ändlösa krig mot Konungariket Arnor. Samtidigt föll Moria och Minas Ithil under en skugga, medans andra krig, plågor och katastrofer inträffade i Midgård. TT 2063 begav sig Gandalf till Dol Guldur för att ta reda på dess hemlighet. En enhet känd som "Necromancer" flydde honom och Gandalf lyckades inte ta reda på hans identitet. Därefter verkade ondskan avta och eran av den Vaksamma Friden började.

Friden varade i nästan fyra hundra år, men TT 2460 återvände Necromancer till Dol Guldur. Som respons bildade de Visa tre år senare Vita Rådet. Även om Galadriel, bärare till en av de Tre Alviska Ringarna, önskade att Gandalf skulle bli överhuvud för Rådet så var det Saruman som tog den platsen - på grund av sin vishet, men också för att Gandalf vägrade, då han inte ville slå ner några rötter och behålla sin självständighet.

TT 2850 entrade Gandalf återigen Dol Guldur, denna gången i hemlighet. Där fick han reda på många saker. Först och främst så var inte Necromancer en ringvålnad - det var Sauron själv. Dessutom fann Gandalf Thráin II i fängelsehålorna, en Dvärg från den kungliga ätten av Erebor. Den sista av de Sju Ringarna hade tagits från honom, då Sauron samlade tillbaka de återstående av Maktens Ringar, och eventuellt även sin egna försvunna Ring.

Gandalf flydde från Dol Guldur och återvände till Vita Rådet. Efter att ha berättat om hans upptäckter så uppmanade han Rådet om att anfalla Sauron medans hans egna Ring fortfarande var förlorad och hans krafter då försvagade. Men Saruman sade att det var bättre att avvakta och se vad som händer, och att Ringen sedan lägge var förlorad i Havet. Majoriteten av Rådet var eniga med Saruman. Halvalven Elrond, en mäktig medlem av Rådet, sade senare under ett privat samtal till Gandalf att han hade en förutsägelse om att Ringen skulle hittas och att kriget som skulle avsluta tidsåldern var på väg. Gandalf uppmuntrade honom och sade att det fanns många "underliga chanser" och att "hjälp kommer ofta ur händerna på de svaga". Gandalf visste ännu inte att Saruman nu ville ha Ringen för sig själv och att han i hemlighet letade efter den längs Anduins stränder.

Uppdraget om Erebor
TT 2941råkade Gandalf springa på Dvärgen Thorin under en vistelse i Bri. Thorin inledde samtalet om att han hade haft en konstig känsla som hade uppmanat honom om att söka upp Gandalf. Gandalf blev förbryllad, då han själv också hade tänkt söka upp Thorin. De märkte att de skulle resa åt samma håll (Thorin skulle passera genom Fylke på sin väg till Ered Luin) och bestämde sig för att slå följe. Thorin ville ha råd och Gandalf ville diskutera draken Smaug med Thorin.

Till sist kokade Gandalf ihop en plan där Thorin kunde förgöra Smaug och återta hans släktes skatter, med hjälp av en "inbrottstjuv" som Gandalf själv valt ut. Gandalf hade en känsla om att Hoberna borde involveras, och han mindes då en äventyrsam Hob vid namn Bilbo Bagger, som han hade träffat ett par år tidigare. Vid denna tid var dock Bilbo långt ifrån äventyrlig av sig. Till sist lyckade Gandalf övertyga Hoben om att att bli en tjuv till Thorin. Tillsammans med Thorin och hans följe så begav sig Gandalf till Vattnadal. Under resans gång erhöll Gandalf svärdet Glamdring, som hittades i ett par trolls skattkammare. Gandalf bar svärdet under resten av sitt liv.

Gandalf hjälpte Thorin och hans följe genom de Dimmiga Bergen och räddade dem ett flertal gånger mot Orcher och andra vidunder. Det var vid denna tid som Bilbo erhöll en "magisk ring". BIlbo hävdade inledningsvis att han hade "vunnit" den från varelsen "Gollum" under tiden då följet befunnit sig under Dimmiga Bergen. Ringen gjorde Bilbo osynlig när han bar den, och han höll det hemligt för Gandalf under en tid. Gandalf själv förvånades över Hoben, då de Visa inte hade ägnat någon uppmärksamhet åt Hoberna alls, och visste mycket lite om dem. Under resten av hans tid i Midgård vidtog Gandalf ett stort intresse för Hoberna, och särskilt Familjen Bagger.

Gandalf lämnade uppdraget före dess fullbordan, men uppdraget blev lyckat. Samug dödades, och Orcherna och Vargarna från Dimmiga Bergen besegrades av en sista allians mellan Dvärgarna av Erebor, Människorna av Dal och Alverna av Mörkmården i det så kallade Femhärarsslaget. Gandalf hade lyckats med hans överhängande mål, vilket var att förgöra Smaug. En stor skara Orcher och Vargar hade dödats i Norr, och hade därför minskat hotet mot Vattnadal och Lothlórien.

Samma år gick Saruman äntligen med på ett anfall, och Vita Rådet anföll Dol Guldur och befriade Mörkmården från Necromancers närvaro. Detta var noga planerat av Gandalf så att Sauron och Smaug inte skulle kunna bistå varandra eftersom de annars lätt skulle kunna ha gjort det. När Bilbo och Gandalf återvände diskuterade Elrond och den gråa trollkarlen detta och händelserna i Dimmiga Bergen. Båda var överens om att det skulle vara bättre om Necromancer fördrevs från världen helt och hållet.

Skuggans återkomst
Gandalf lämnade Thorin och hans följe innan den ådde utkanten av Mörkmården för att delta i ett möte med Vita Rådet i Söder. Rådet träffades under de allvarligaste omständigheterna: Saurons makt var tillbaka, även utan hans Ring. Gandalf övertygade äntligen Rådet om att anfalla Dol Guldur. Till och med Saruman var med på det, då han nu fruktade Sauron som en rival, och ville försvåra hans finnande av Ringen. Rådet anföll och lyckades föra ut Sauron från Mörkmården.

Trots Rådets förhoppningar så försvagades inte Saruon av denna attack. Han hade förutsett attacken som drev honom från Mörkmården, och hans reträtt var bara en fint. Tio år efter att han förts ur Mörkmården så förklarade sig Sauron öppet i Mordor TT 1951 och byggde åter upp Barad-dûr. Sauron började då återsamala sina styrkor för det slutgiltiga slaget mot de hatade resterna av Númenor och Eldar. Sauron beställde arméer av | från Khand, och dem förstärktes av ytterligare arméer av Män från Söder. Orcher, troll och andra hemska bestar begav sig till Mordor. Saurons hantlangare var också i full färd med att söka efter Ringen vid Anduin. TT 3018 skickade Sauron dessutom ringvålnads för att söka efter Ringen.

Under denna perionden besökte Gandalf ofta Fylke, särskilt Bilbo Bagger och hans brorson Frodo. Han la märke till Bilbos ovanliga ungdomlighet, trots hans höga ålder. Den mystiska "magiska Ringen" som Bilbo hittat under deras äventyr började på väga på hans sinne. Bilbo erkände att han hade stulit Ringen från Gollum, och inte vunnit den. Gandalf märkte tydligt att Bilbo var mycket kärleksfull till Ringen. Ett sådant olikt bettende för en Hob väckte hans misstankar och hans övertygade Bilbo att ge Ringen till Frodo. Han varnade sedan Frodo att inte sätta på den; Gandalf hade börjat ana att den "magiska ringen" faktiskt var en av Maktens Ringar.

TD 2956 träffade Gandalf Aragorn, den sanna arvingen till Arnor, och blev god vän med honom. Från och med då arbetade Aragorn och Gandalf ofta tillsammans mot ett gemensamt mål - att störta Sauron. Nyfiken om att ta reda på mer om Gollum så gick hn till Aragorn, som fångade Gollum. Med hjälp av Gollums berättelser och de gamla arkiven i Minas Tirith så började han pussla ihop den borttappade Ringens historia TT 3017. Sauron fångade kort efter Gollum och torterade honom, och fick genom honom inte bara reda på om den "magiska ringen" utan också namnen "Fylke" och "Bagger". Gandalf återvände i all hast till Fylke, nu säker på att Frodos ring inte bara vara en av maktens ringar: det var Saurons egna Härskarring.

Sarumans Svek
Efter att Gandalfs farhågor bekräftats återvände han till Fylke och rådde Frodo att ge sig av så fort som bara möjligt, och bege sig till Vattandal. Gandalf berättar också för Frodo om varelsen Gollum, och Frodo utbrister att han borde dödats. Gandalf antyder då att kanske Gollums roll i det hela inte är över än, och att det inte var för dem att bestämma vem som skall leva och vem som skall dö. I löfte om att återvända snart begav han sig sedan av för att söka råd hos Saruman, förmodligen fortfarande huvudet av Ordern.

Efter att ha fått reda på oroväckande nyheter från Radagast så levererade Gandalf ett brev till Frodo till Barliman Smörblomma, som uppmuntrade honom om att agera utan att tveka. Kort därefter anlände Ganadlf till Isengård. Under deras möte så avlöjar Saruman till sist hans önskan att själv få tag i Ringen. Han erbjuder sin gamla "vän och hjälpreda" att de själva skall ta Ringen och få Saurons krafter. Gandalf avvisar errbjudandet med fasa, och fängslas av Saruman på toppen av Orthanc. Gwaihir, Överste bland Örnarna, kom dock kort därefter och hjälpte Gandalf att fly. Gandalf visste då att han måste återvända till Fylke i stor hast, då Frodo (och Ringen) var i stor fara för både Saurons ringvålnads och Sarumans föräddiska önskan om Ringen.

Gandalf begav sig hastigt till Rohan, i önskan att finna en stark häst. Där erhöll han Skuggfaxe, som en gåva från Kung Theóden, som senare ångrade gåvan. Denna otroliga häst och Gandalf skapade ett särskilt band mellan varandra, och Gandalf gjorde snabb användning av Skuggfaxes otroliga styrka och uthållighet.

Gandalf rusade till Fylke och lyckligtvis hade Frodo redan lämnat Fylke utan att vänta på Gandalf. Vid ankomsten fick Gandalf reda på att en ringvålnad, förklädd som en Svart Ryttare, hade genomsökt området. Bestört red han mot Bri men där fick han lyckligtvis reda på att Frodo nyligen hade lämnat staden tillsammans "Vidstige", det lokala namnet för Aragorn: ett hopp som översteg hans förväntningar. Gandalf red sedan mot Väderklint, en hög höjd i området för att iaktta omgivningen. Där blev han under natten anfallen av ringvålnads, men lyckade köra bort dem efter en hård strid med ljus och eld. Han red sedan direkt mot Vattnadal, där han välkomnade Glorfindel, Aragorn och Hoberna ett par dagar senare. Frodo var då allvarligt skadad, men hade fortfarande Ringen i sin ägo.

Brödrarskapet av Ringen
Efter att Frodo frisknat till så kallade Elrond till Råd för att diskutera Ringens framtid. Av en slump så råkade representanter för de flesta fria folken befinna sig i Vattnadal av olika skäl. Elrond och Gandalf rekommenderade att Ringen skulle förstöras i Orodruins eldar, där den en gång skapats. Andra var skiljaktiga och protesterade, men så småningom gick alla med på Gandalfs plan. Till sist utsåg Elrond Brödrarskapet av Ringen som nio vandrare, numeriskt för att matcha Saurons nio ringvålnads. Det relativt låga antalet reflekterades av Elronds tänk att vandringen till Domedagsberget inte skulle förlita sig på styrkan i armar, utan smygande och lycka. Gandalf valdes att leda Brödrarskapet som bestod av Aragorn, Boromir, Legolas, Gimli, och Hoberna Frodo Bagger, Samwise Gamgee, Meriadoc Vinbock och Peregrin Took.

Flera hinder stod i följets väg. De var tvugna att vandra över Dimmiga Bergen, för Gandalf vägrade att låta följet passera i närheten av Isengård. Gandalf bestämde att det var bäst att vandra genom Röda Hornets Pass för att sedan korsa Dimmiga Bergen, nära Caradhras, och därmed undvika Isengård. När detta försök misslyckades på grund av en fruktansvärd storm så bestämde sig han för att leda Brödrarskapet genom ruinerna av Moria, där resterna av den stora Dvärgstaden Khazad-Dûm nu var en labyrint av tunnlar under berget. De andra delarna av sällskapet avskydde tanken att entra Moria, eftersom det nu var en lya av Orcher och något känt som "Durin Fördärv".

Vid Durins Portar på den västra sidan av berget, så talade Gandalf lösenordet efter en viss fördröjning och sällskapet entrade mörkret. Eftersom Gandalf varit i Moria under ett tidigare uppdrag så var han lite bekant med de underjordiska passagerna. Så småningom kom följet till Mazarbuls Kammare, där Gandalf läste i Boken av Mazarbul, som avslöjade Balins öde, ledaren till en olyckligt försök att återkolonisera Moria. Strax efter anfölls följet av av Orcher och blev tvugna att fly kammaren. Vid den tidpuntken var Gandalf väl medveten om var de befann sig och ledde snabbt följet mot den östra utgången.

Olyckligtvis fångade Durins Fördärv upp dem vid Bron av Khazad-Dûm. Gandalf och Legolas förstod genast vad det var: en Balrog av Morgoth, en tjänare till den första mörka herren. I en spekatulär uppvisning av mod så utmanade Gandalf demonen. Efter en vild kamp så bröts bron och demonen föll mot en till synes bottenlös avgrund. Tyvärr for Balrogens piska återigen upp och grep tag i Gandalfs knän, och drog ner honom. Gandalf klandrade sig fast vid kanten av bryn, och skrek "Fly era dårar!" innan han försvann ner i avgrunden.

Men Gandalf dog inte; han och Blarogen kämpade länge på de djupa platserna av Arda. Slutligen lyckades Gandalf bedriva demonen upp för Ändlöshetens Trappa till toppen av Celebdil, där han kämpade mot demonen i två dagar och nätter. Balrogen hade flammat upp på nytt när den lämnade trappan. Is, vindar och rök virvlade om dem när de duellerade. Gandalf använde hans sista mått av styrka för att dräpa Balrogen, och kastade honom ner för bergsidans ruiner. Gandalfs ande lämnade då hans kropp, efter att han hade offrat sig för att rädda Brödrarskapet.

Gandalf den Vita
Men Gandalfs ande lämnade inte Midgård för evigt vid denna tidpunkt. Som den enda av de fem Istari som hållit sig trogen till sitt uppdrag så skickades Olórin/Gandalf tillbaka till de dödligas land av Eru, och han blev återigen Gandalf. Men eftersom han nu var det enda sändebudet av Valar till Midgård så beviljades han med makten att "avslöja" mer om hans indre Maiar styrka. Denna nakna kraft som låg inom honom användes sällan under hans resterande tid i Midgård, då hans uppdrag var detsamma: att stödja och bistå dem som motsatte sig Sauron. Men när Gandalf väl blottade sin vrede så avslöjade han en styrka så kraftigt att få av Saurons tjänare ens kunde stå emot honom.

När Gandalf vaknade upp naken på bergstoppen kom den stora örnen Gwaihir och bar honom till Lothlórien. Där gavs han nya kläder och fick även en ny stav utav Galadriel. Gandalf fick snart veta att Frodo och Sam hade lämnat Brödrarskapet och begett sig för att ensamma slutföra uppdraget. Eftersom Frodo var bortom hans hjälp nu, så begav sig Gandalf snabbt söderut till Fangornskogen där han mötte de Tre Jägarna: Aragorn, Legolas och Gimli, och gav dem meddelanden från Galadriel. Sen kallade han efter Skuggfaxe och red med Jägarna till Edoras. Där fick han reda på att Sarumans spion Gríma Ormtunga hade bedragit Kung Théoden till hopplös impotens. Gandalf gjorde sig raskt av med Ormtunga och uppmuntrade Theoden att rida västerut i krig mot Saruman. Gandalf var vid det här laget väl medveten av det stora kriget för att avsluta tidsåldern stod redo att börja. Om Saruman erövrade Rohan skulle Gondor stå ensamt mot fiender på alla håll och kanter.

På Gandalfs uppmuntran reste Kung Théoden och hans folk västerut till Helms Klyfta, där de snabbt blev belägrade. Samtidigt red Gandalf iväg för att finna Erkenbrand och Västfolds styrkor, vilket han så småningom gjorde. Tillsammans återvände Gandalf och Erkenbrand och hans styrkor till Helms Klyfta, och det var direkt avgörande för besgrandet av Sarumans styrkor. Samtidigt förflyttade sig Enterna (tillsammans med hoberna Merry och Pippin) mot Sarumans torn och skickade Huorns mot hans orcher. Det resulterade i förstörandet av Isengårds yttre murar och det fullständiga utplånandet av Sarumans orcher. Efter striden begav sig Gandalf tillsammans med Kung Théoden, Aragorn och en liten skara följeslagare till Orthanc. Saruman avvisade där Gandalfs erbjudande om förlåtelse med förakt. Gandalf bröt då sönder Sarumans stav och avvisade honom från Ordern och Rådet. Gandalf införde också en strikt bevakning av Isengård med hjälp av Enterna och rådde sedan Théoden att rida till Gondors försvar så snart som möjligt. Trollkarlens sinne hade redan vänt sig mot Gondor och det stundande kriget i Öst.

Belägringen av Minas Tirith
Som en "belölning" för att Pippin dåraktigt hade stirrat in i Sarumans palantír så tog Gandalf med sig Hoben till Minas Tirith, den sista befästningen i väst. Strax efter ankomsten så konfronterade Gandalf Denethor II, Överhovmästare av Gondor och fick veta att han var förtvivlad över hans äldste sons död, Boromir. Skenbart så var de båda allierade, med Denethor behandlade honom med respektlöshet och misstänksamhet. När Överhovmästarens yngre son Faramir återvände från Osgiliath och anfölls av ringvålnads så lyckades Gandalf driva bort vålnaderna genom att använda sin fulla kraft. Faramir berättade senare för honom att Frodo och Sam fortfarande var vid liv och på väg mot Mordor.

Det dröjde inte länge förens Minas Tirith belägrades av en stor styrka från Mordor, ledda av Häxmästaren. En oklok motoffensiv ledde till att Faramir blev skadad efter att ha träffats av en giftig pil, och han låg för döden uppe i tornet. Ändå uppmuntrade Gandalf männen av Minas Tirith att ha hopp, och bara genom sin blotta närvaro så avskräckte han Häxmästaren. Men Saurons katapulter skickade iväg brinnande pilar mot staden, och snart brann första cirklen av staden okontrollerat. Gandalf tog då på sig uppfiten att styra försvaret av staden. När den enorma murbräckaren Grond förstörde portarna till staden så placerae Gandalf sig ensam vid den förstörda entrén. Häxmästaren uppenbarade sig då vid den sprängda porten på en svart häst och hotade Gandalf med döden, men Gandalf rörde sig inte. På Skuggfaxes rygg så trotsade han den mäktigaste av Saurons hantlangare. Men mötet fick ett oväntat slut då Rohirrim anlände. Vid ljudet av Rohans horn så flydde Häxkungen.

Trots det så följde inte Gandalf efter sin fiende då Pippin berättade att Denethor var på väg att begå självmord i det höga tornet tillsammans med Faramir genom att tända eld på sig, precis som de gamla hedniska kungarna. Gandalf rusade då iväg för att stoppa vansinnet och lyckades rädda Faramir, men inte Denethor, vars förtvivlan och sorg hade övervunnit hans sinne. Gandalf förstod då hur Denethors vilja hade fördärvats: Denethor höll i en palantír när han brann upp. Uppenbarligen hade Denethor använt stenens speciella egenskaper under en längre tid för att utvidga sin syn långt bortom de dödligas, men också för att brottas med Sauron i tanken. Och även om Sauron inte kunde ta över Denethors sinne helt, så avbräcktes hans mod vid kännedomen om Mordors mäktiga krafter. Således entrade skuggan in i Gondor.

Trots detta, och mot alla odds, segrade Gondor. Éowyn av Rohan och hoben Merry besegrade Häxmästaren, vars sista skrik hördes av många då han reducerades till impotens. Strax därefter anlände Lord Aragorn med en stor här av män från de södra länen, via en belägrad piratflotta från Umbar. Dessa krafter besegrade fullständigt Saurons attack mot Minas Tirith, och dödade nästan alla angriparna. Gandals nogrannt överlagda planer och visdomsord, tillsammans med hjältemod som inte skådats sen de äldre dagarna, besgerade Saurons första drag.

Den Sista Striden
Men attacken mot Minas Tirith var bara en del i Saurons plan att ödelägga västern och göra sig själv till härskare över Midgård. Andra arméer flyttade sig i norr mot Erebor och Kung Thranduils rike, liksom mot Lothlórien och andra platser längs Anduin. Det var bara en tidsfråga innan Sauron skulle anfalla Gondor igen med sina återstående orcharméer. Gondors folk hade föga hopp mot Saurons nästan obegränsade resurser.

I Minas Tirith valdes Gandalf av Aragorn, Éomer och Imrahil (de återstående ledarna av väst) att bli deras ledare under de kommande slutliga striderna. Detta blev höjdpunkten av Gandalfs insatser i Midgård. Fullt medveten om att västerns hopp låg i Frodos händer, så rådde han herrarna att driva norrut mot Svarta Porten, vilket skulle dra Saurons öga från Frodos förväntade läge. Denna plan skulle antagligen resultera i en katastrofal förlust för den underlägsna armén, men det gav i alla fall Frodo en chans att nå till Domedagsberget.

Ledda av Gandalf och Aragorn, så begav sig västerns armé Anduin och marscherade norrut. Vid ankomsten till Svarta Porten stannade trupperna och förberedde sig för strid. Samtidigt som de ställde i ordning sina trupper så red den otäcka Munnen av Sauron ut för att förhandla med dem. Där plockade han fram Frodos Mithrilskjorta och hans svärd Sting och antydde att han hade fångats och torterats. Saurons sändebud föreslog då att västerns armée skulle ge upp. Gandalf var dock oförskräckt och tog sin väns tillhörigheter, och avvisade Saurons erbjudande. I chock vände sig Munnen av Sauron och red tillbaka mot den Svarta Porten som långsamt öppnade sig för att avslöja en stor armé av orcher och troll som rusade mot dem. Saurons fälla lösgjorde sig.

Men Sauron själv blev utsatt för Gandalfs fälla. Ovetande för alla, så hade Frodo och Sam lyckats med att klättra upp för Domedagsberget, och när Slagat om Morannon började stod Frodo redan vid Domedagsklyftan. Men kraften och frestelsen till Ringen övervann till sist hans egen vilja och han valde istället att sätta den på sitt eget finger och hävdade den som sin egen. Omedelbart kallade Sauron efter sina ringvålnads, då han insåg sin tabbe: hans fiendes syfte var att förstöra hans ring.

Men Gandalfs famsynthet visade sig vara sann, då varelsen Gollum som hade följt Ringbäraren, tog ringen från Frodo. När han firade sin återförering med "hans älskade", så råkade han omedvetet falla ner i Orodruin. Ringen förstördes, då det brinnande berget fick ett utbrott. Tornet av Barad-dûr och Tändernas Torn började kollapsa, deras grund började falla sönder, Ringvålnaderna började brinna som fallande stjärnor och Sauron reducerades till blott en skugga av ondska, för att aldrig återvända igen.

Efter Saurons fall började hans styrkor sprida ut sig som skrämda insekter, och en efter en blev de krossade av Männen av Västs vrede. Gandalf meddelade framgången med Ringbäraren och Saurons fall; uppdraget hade slutförts. Efter att segern uppnåtts så satte sig Gandalf för en tredje gång på Örnen Gwaihir för att åka och ta reda på om Frodo och Sam hade överlevt tumultet i Domedagsberget. Till hans stora lättnad så fann han dem båda på sluttningarna av Orodruin, fastklamrade för sitt liv mitt i vulkanutbrottet. Uppdraget var slutfört.

Slutet av Ordern
I Minas Tirith återförenades Gandalf och de återstående medlemmarna av Brödrarskapet. Vid kröningen av Kung Elessar, så satte Gandalf (på Aragorns begäran) kronan på konungen huvud och sade "Konungarnas tid är kommen, må den vara välsignad i ära och fred." Således inledde Gandalf den nya tidsåldern av människorna.

Efter kröningen och Aragorns och Arwens bröllop, så begav sig Gandalf tillsammans med resterna av Brödrarskapet på väg hem. För Gandalf var det hans sista långa resa i Midgård. Hans ärande i Arda hade slutförts, Sauron hade besegrats. Han sade farväl till sina vänner en efter en, tills bara de fyra Hoberna fanns vid hans sida. Vid gränsen till Fylke så begav sig även Gandalf. Han lämnade Hoberna att ta itu med Fylke, då de sista bitarna av ondska i världen inte låg i hans ansvar. Gandalf begav sig för att samtala med Tom Bombadil.

Vad Gandalf egentligen gjorde under de nästkommande två åren är okänt; det är möjligt att hans "långa samtal" med Tom Bombadil var vad han gjorde. I varje fall så mötte han Frodo 29 september TT 3021, för att ta Vita Skeppet över havet till Aman. Han bar Narya öppet på sitt finger och Skuggfaxe vid sin sida (kanske för att ta fartyget med honom). Hans uppdrag var över, och hans hemkomst efter mer än 2000 år var nära. Han tog farväl av Samwise, Merry och Pippin (de två sistnämnda visste redan om avfärden) och besteg sedan skeppet tillsammans med Frodo, Elrond och Galadriel. Faryget tog västerut på havet, och tog sedan den dolda raka vägen till Valinor: Gandalf blev återigen Olórin. Där lever han förmodligen än idag, bland trädgårdarna av Irmo. Olórin, den visaste av Maiar och den enda Istar att förbli trogen till sitt uppdrag, hade lyckats sätta eld på hjärtat av de Fria Folken i Midgård för att övervinna det onda av deras tid. På många sätt så var det Gandalfs seger.

Personlighet


Gandalf beskrivs ofta i Sagan om Ringen som lätt att för bli ilsken, men lika lika lätt för att fälla ett skratt. Hans djupa visdom härstammar från det tålamod han lärt sig i Valinor, precis som hans omsorg för alla varelser måste ha kommit från hans starka känsla för medlidande till de svaga. Både hans tålamod och känsla för medlidande avlöjades om och om igen, ibland till och med mot hans fiender.

Entusiastiska observatörer av Gandalf upptäckter ofta en beslöjad kraft, vanligtvis avslöjad i hans ögon, som verkar djup och klok. Han var omväxlande tillgiven och brysk, och överraskade ofta andra med sin rättframhet när tiden var det väsentliga. Gandalf förebrådde konsekvent dumt beteende, men belönade också dem som handlade med goda avsikter rikligt.

Hoberna tilltalade honom mer än för de andra Trollkarlarna, och han reste ofta till Fylke för viloperioder från sina äranden. Det kan vara för att han var road av deras natur, något som ofta beskriva i Bilbo: En Hobits Äventyr. Det kan också bero på att de var orörda från det onda i världen, och var mer i kontakt med naturen än Människorna. Kanske vädjade deras jordbrukskultur till Gandalfs inneboende ande och påminde honom om trädgårnda i Valinor.

Framträdande
Den första beskrivningen av Gandalf i de inledande sidorna av Bilbo: En Hobits Äventyr, skrivna i början 1930-talet. Gandalfs berömmelse är hänvisad redan innan han fysiskt beskriva ("Historier och äventyr sköt upp på det underligaste vis överallt där han gick fram"), medans huvudpersonens intryck är:

"...gammal gubbe med stav. Han bar en spetsig blå hatt, lång grå mantel, en silverstickad halsduk, över vilken hans långa vita skägg gick ändan till midjan och nedanför den, och kolossala svarta stövlar."

Senare skrev Tolkien:

"...en figur som var starkt bygd med en bred skuldra, men kortare än genomsnittet av män och nu böjd av ålder, stödd på en stav som han traskade längs. Gandalfs hatt var vidbrättad med en spetsig konisk krona, och den var blå. Han hade en lång grå kappa, men den räckte inte långt under knäna. Den var av en alvisk silvergrå nyans, men nerfläckad av slitage - vilket framgår av den allmäna användningen av grått i boken. Men hans färger var alltid vitt, silver-grå och blå - med undantag för stövlarna han bar när han vandrade i det vilda. Även som böjd måste Gandalf varit runt 1,52-1,82 meter lång, vilket skulle göra honom till en kort man även i moderna England, särskilt med reduktionen av en böjd rygg."

Även om en del Visa känner till hans sanna natur, så orsakade hans "trollkarls-liknanade" utseende att många misstog honom för en enkel besvärjare. När han återkommer så ändras hans "signaturfärg" från grått till vitt för att ersätta den korrupta Saruman som ledare över Trollkarlarna. I boken hävdar han att han på vissa sätt nu "var Saruman", eller snarare Saruman som han borde varit.

Krafter och Förmågor
Gandalf var tjänare till den Hemliga Elden, utövare av Flamman av Anor och bärare av Narya.

Gandalfs magiska krafter varierade både från obetydliga till väsentliga. Som tillexempel Bilbo Bagger som mindes honom för hans fantastiska fyrverkerikonster. Men han använde även magi i användbara situationer, som när han skapade bländande blixtrar och annan pyroteknik för att distrahera trollen i Dimmiga Bergen, vilket hjälpte Dvärgarna att fly från Orchstaden. På de östra sluttningarna förvandlade han kottar till brinnande projektiler som kastade heta gnistor och startade bränder som inte avtog speciellt lätt. Han kunde också komma och gå från Thorins Följe utan att någon märkte det.

Han visade återigen sin skicklighet med pyroteknik under Bilbos Avskedsfest. Mer av hans krafter blottas när Brödrarskapet attackeras av Vargar vid Hollin: Gandalf använde maktens ord och träden som växte på kullen där följet hade slagit väder fattade eld. Han kunde även starta bränder under snöstormar och skapa ljus med varierande intensitet för resan genom Moria, magiskt särka dörrar och bryta sönder Bron av Khazad-Dûm. När han blev arg eller var i strid så verkade han även skjuta i höjd och anta en skrämmande gestalt. Han kämpade även mot Balrogen av Moria och lyckades döda sin motståndare, men överlevde inte själv under samma strid.

När han skickades tillbaka till Moria som Gandalf den Vita så besatt han en större karisma och en begränsad grav av synskhet, även om han inte kunde kika in i Mordor för att se var Frodo och sam befann sig. Hans kraft och befogenhet hade även utökats så att han kunde bryta sönder Sarumans stav bara genom ett uttalat kommando, för att visa sin auktoritet att kasta ut den förrädiska trollkarlen ur Orden.

De flesta gånger som Gandalf visade sin makt så gjorde han det med hjälp av eld. Det är inte känt om hans innehav av Barya, Ringen av Eld, hade något med det att göra.

Vapen och Tillhörigheter
Gandalf använde främst hans stav, men bar också svärd under strider. Ibland kunde Gandalf ses använda båda två samtidigt mot sina fiender.

Stav
Huvudartikel: Trollkarlsstavar 

Gandalf använder sin stav stav för olika besvärjelser och förmågor mot sina fiender. Han använder den dock inte bara som vapen, utan även som vandringsstav. Han bar först en gammal trästav som han förlorade i Moria, i kampen mot Balrogen. När han blir Gandalf den Vita får han en ny stav av Galadriel.

Det är okänt om Gandalf krävde sin stav för att utöva vissa särskilda krafter. Ibland verkade den varaett medel för hans besvärjelser, till exempel när den utfodrar ljus. Exakt hur mycket den bistod honom i användningen av magi är okänt, men Gríma Ormtunga försökte förbjuda Gandalf från att få med den in i Edoras, helt klart under intrycket att utan den skulle Gandalfs krafter försvagas.



Glamdring
Huvudartikel: Glamdring

Glamdring var Gandalfs svärd som han fann i ett par trolls grotta TT 2941. Därefter använde han svärdet för att komplettera sin stav, särskilt i striden mot Balrogen. Han använde svärdet med samma skicklighet som sin stav. I många fall använde han både två samtidigt under strid.

Narya


Huvudartikel: Narya

När Gandalf anlände till Midgård gavs han Alvringen Narya från Círdán. Det är tydligt att Gandalf bar ringen ända tills slutet på Tredje Tidsåldern, men hur han använde dess krafter är okänt.

Pipa
Under hela sin tid i Midgård sågs Gandalf ofta med en pipa. Rökandet med pipan var något som tydligt gav honom en enorm njutning.

Namn
Huvudartikel: Gandalf/Namn

Etymologi
På de norra männens språk översattes Gandalf tills "stav-alv". De flesta invånarna i Midgård antog att Gandalf var en Människa, fast i själva verket var han en Maia (ungefär motsvarande en ängel). Dock var en mindre vanlig missuppfattning som inträffade under början av hans tid i Midgård att han var en Alv på grund av hans odödlighet och magiska krafter. Men det blev snart uppenbart att han inte kunde vara en Alv då han var en gammal man, och Alver åldras aldrig i allmänhet, Men han kallade sig Gandalf för andra han mötte, som inte kände till hans egentliga uprsprung.

Andra versioner av Legendarium
I tidiga manuskript av Bilbo: En Hobits Äventyr, så användes namnet Bladorthin till en karaktär som Tolkien senare namngav Gandalf. I de tidgare versionerna användes namnet Gandalf istället till Thorin.

Inspiration
Namnet Gandalf förekommer i listan av dvärgar i den isländska dikten Völuspá från 1300-talet, och namnet betyder "käpp-alv". Tolkien tog namnet tillsammans med de andra dvärgnamnen när han skrev Bilbo på 1930-talet. Han kom att ångra skapandet av denna "slödder av edda-namngivna dvärgar" då det tvingade honom till en förklaring varför han använde fornnordiska namn i Tredje Tidsåldern av Midgård. Gandalf har också andra influenser från den germanska mytologin, särskilt från Oden i sin inkarnation som "Vandraren", en gammal man med ett öga, ett långt vitt skägg, en bredbrättad hatt och stav. I ett brev från 1946 skrev Tolkien att han tänkte på Gandalf som en "Oden vandrare".

Tolkien hade ett vykort som var märkt Der Berggeist (bergsanden) och i papperskuvertet som han förvarade det i så skrev han "Gandalfs ursprung". Vykortet återger en målning av en skäggig figur, sittandes på en sten under en tall i en bergsmiljö. Han bär en bredbrättad rund hatt och en lång kappa och en vit hjortkalv trycker sig mot hans uppåtvända händer. I Humphrey Carpenters bioagrafi från 1977 så skriver han att Tolkien köpte vykortet under en semster i Scheiz 1911. Dock så upptäckte Manfred Zimmerman att målningen var gjord av den tyska konstnären Josef Madlener i slutet av 1920 talet. Carpenters slutsats var att Tolkien själv måste misstagit ursprunget om vykortet själv. Tolkien lär ha skaffat vykortet någon gång under 1930-talet, när Bilbo redan började ta form.

Film
1966: Bilbo: En Hobbits Äventyr (1966 film)

Gandalfs roll är drastiskt reducerad. Han bor i ett torn, där Thorin, prinsessan och vakten möter honom för att diskutera dödandet av Slag. Han introducerar dem till Bilbo men följer själv inte med på uppdraget.

1977: Bilbo: En Hobbits Äventyr (1977 film)

Gandalfs röst spelades in av John Huston.



1978: Sagan om Ringen (1978 film)

Gandalfs röst spelades in av William Squire. John A. Neris spelade honom i livedelarna.

1980: Sagan om Konungens Återkomst (1980 film)

John Huston gjorde återigen en repris i sin roll som Gandalf. I denna anpassning så är en sångare från Gondor berättare, men i berättelsen är Gandalf berättare. Gandalf den Vita har inga skillnader från Gandalf den Grå.

2001: Sagan om Ringen (film)

Ian McKellen spelade Gandalf under trilogin. Han nominerades till en Academy Award för hans insats.

2002: Sagan om de Två Tornen (film) 

Den kanske mest slående skillnaden mot de andra Sagan om Ringen filmerna är skillnaden mellan Gandalf den Grå och Gandalf den Vita. Tidigare har inga synliga eller hörbara ändringar gjorts, men i denna film så framstår Gandalf den Vita som mycket mäktigare och med ett kortare skägg.

2003: Sagan om de Konungens Återkomst (film) 

Eftersom Imrahil ej är med i filmen så är det Gandalfs uppgift att leda trupperna efter Denethors död.

2012-13: Bilbo: En Hobbits Äventyr (filmserie)

Ian McKellen hoppar återigen in på sin roll som Gandalf den Grå.

Radio serier
1955: Sagan om Ringen (1955 radio serie)

Gandals röst spelades in utav Norman Shelley.

1968: Sagan om Ringen (1968 radio serie)

Gandals röst spelades in utav Heron Carvic.

1979: Bilbo: En Hobbits Äventyr (1979 radioserie)

Gandals röst spelades in utav Bernard Mayes

1979: Sagan om Ringen (1979 radio serie)

Bernard Mayes spelade återigen in Gandalfs röst.

1981: Sagan om Ringen (1981 radio serie)

Michael Hordern spelade in Gandalfs delar. Han hade själv inte läst boken och hans agent gjorde ett misstag i att inte berätta hur många avsnitt han var tvungen att göra. Han visst inte att Gandalfs död skulle visa sig vara enbart tillfällig.



Spel
1982: Bilbo: En Hobbits Äventyr (1982 spel)

Gandalf stöter man på under flera tillfällen på spelet.

1990: J.R.R. Tolkiens Sagan om Ringen, Vol. I (1990 spel)

Gandalf kan rekryteras av Frodo Bagger som en spelbar karaktär.

1990: J.R.R. Tolkiens Ryttare av Rohan (1990 spel)

Gandalf är en av huvudkaraktärerna i spelet, och en av hjältarna från Rohan.

1994: J.R.R. Tolkiens Sagan om Ringen, Vol. I (SNES)

Gandalf är en spelbar karaktär.

2002: Sagan om Ringen (spel)

Tom Kane spelade in Gandalfs röst. Han är en spelbar karaktär under flera banor, inklusive striden mot Druins Fördärv.

2002: Sagan om de Två Tornen (Game Boy Adavance)

I Game Boy versionen av Sagan om de Två Tornen är Gandalf en spelbar karaktär. Gandalfs historia börjar under ett samtal med Théoden, och efter det går historien tillbaka till Caradhras, när Brödrarskapet försöker ta sig över Dimmiga Bergen. När den vägen misslyckas så går följet genom Morias gruvor. I Moria så tappar Brödrarskapet bort varandra. Efter att man hittat Aragorn, Frodo och Gimli så blir följet attackerat av Grottroll och Orcher. Efter att Gandalf besegrat Grottrollet så flyr följet mot Balrogen. När följet når Bron av Khazad-Dûm visas en kort scen när bron går sönder och Gandalf faller ner med Balrogen. Efter hans fall måste Gandalf följa Balrogen upp för Ändlöshetens Trappa innan han måste besegra Balrogen.

Efter att ha återupplivats så återvänder han som Gandalf den Vita i Fangorn, där han besegrar flera Skogstroll och Crebain. Efter att ha besegrat skogens mäktigaste troll, kallat Fangorntrollet, träffar Gandalf återigen Aragorn, Legolas och Gimli. Efter en kort mellanscen så flyttas spelet till Edoras. Gandalf läker den korrupta Théoden i Edoras, och beger sig sen ut i Rohan på jakt efter Eómer. Gandalf övertygar Eómer att leda sin armé till Helms Klyfta.

Spelet avslutas med Slaget om Hornborgen där Gandalf och Eómer kämpar tillsammans med Aragorn, Legolas, Gimli och Eówyn, medans de försvarar porten, Hornborgen och de Glittriga Gruvorna. I den slutliga nivån måste Gandalf förstöra belägringsvapnet som bombaderar Hornborgen. Spelet avslutas med en konversation mellan Gandalf, Aragorn, Gimli och Théoden.

2003: The Hobbit (2003 spel) 

Jim Ward spelade in Gandalfs röst. I spelet ses han använde verklig magi, då han skjuter blå blixtrar från hans stav.

2003: Sagan om Konungens Återkomst (spel)

Gandalf är berättare och en spelbar karaktär. Spelet är uppbygt kring honom, och mellanscenerna visar hur han planerat för Ringens Krig. Han har flera uppdrag på egen hand, och gemensamt kallas dem "Trollkarlens Väg". Det första uppdraget är "Slaget om Helms Klyfta", som fungerar som ett träningsuppdrag. Han måste kämpa mot Uruk-hai i Hurons skogar och Enter i "Vägen till Isengård". Efter det så flyttas uppdragen till Minas Tirith. Första uppdraget där är "Väggens Topp", där Gandalf avvärjar stegar och belägrar torn. I andra uppdraget "Gårdsplanen", så skyddar Gandalf oskyldiga från Orcher. Hans sista uppdrag i spelet är Slaget om Svarta Porten.

2003: Sagan om Konungens Återkomst (Game Boy Advance) 

Precis som på konsollversionen av spelet så är Gandalf en spelbar karaktär. Han har många uppdrag under spelet, och de går under det gemensamma namnet "Trollkarlens Resa". Han börjar i ett översvämmat Isengård, där han måste besegra flera Uruk-hais och Crebain innan han får konfrontera Saruman. Efter att han besegrat Saruman så reser han till Minas Tirith genom Rohan och Dimmiga Bergen. På Pelennors Slätter så måste Gandalf skydda fyrarna, så att Rohan kan varnas. Under Slaget om Minas Tirith så måste han skydda porten, innan han beger sig till Överhovmästarens Grav. Här måste Gandalf döda Denethor före han bränner Faramir. Efter striden reser Gandalf genom Ithilien till Svarta Porten, där han möter en ringvålnad.

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">2004: Sagan om Ringen: Den Tredje Tidsåldern 

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">Gandalfs röst görs av Ian Mckellen i detta alternativa Brödrarskapet spel. Under hans strid med Durins Fördärv så får han hjälp av de andra huvudpersonerna.

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">2004: Sagan om Ringen: Ringens Krig 

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">Gandalfs röst görs av Steven M. Kramer, känd för att spela äldre handledarpersoner.

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">2004: Sagan om Ringen: Slaget om Midgård

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">Gandalf är Gondors hjälte under speltypen "non-storymode". Till en början framstår han som Gandalf den Grå men efter att ha nått nivå 5 (av 10) så blir han Gandalf den Vita. Gandalf är också berättare under prologscenerna, och upprepar nästan exakt ordagrant vad Galadriel sa i Sagan om Ringen.

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">2006: Sagan om Ringen: Slaget om Midgård II

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">Gandalf är en av hjältarna för "Män av Väst". I likhet med första spelet, så är han Gandalf den Grå fram tills nivå 5, då han blir Gandalf den Vita. Han spelar ingen roll i huvudberättelsen, men har en roll i de "ondas" kampanj: efter att Sauron återvinner Ringen och ödelägger de södra länderna, så möter Gandalf och ett par andra överlevande sitt öde under en sista strid i Vattnadal.

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">2007: Sagan om Ringen Online

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">Gandalf är en ospelbar karaktär vars röst görs av Harry Chase, som agerade berättarröst i orginalspelet, före den första expansionen. Han stöter först på Dvärgarna i Ered Luin TT 2941, strax före Uppdraget om Erebor. Senare möter karaktärer av alla slag honom i Bri, oktober TT 3018, men han är alltför upptagen med sin oro för Frodo och Ringen och skickar bara iväg spelarna för att hitta Radagast. Till sist får spelarna en chans att ha ett riktigt samtal med honom, efter Rådet av Elrond. Då blir Gandalf involverad i flera uppdrag, bland annat genom att hjälpa spelarna att störta Orchernas revir i Höga Passet. Efter att Brödrarskapet lämnar Vattnadal så kan spelaren finna många av deras fotspår, däribland Gandalfs, så som hans bränder vid Eregion och Caradhras. Senare ber Galadriel spelaren att finna tecken av Gandalf, efter hans fall i Khazad-Dûm. Tecknena är bland annat hans brinnande hatt i Moria och tecken på hans kamp mot Balrogen genom Ändlöshetens Trappa. Tecknena får Galadriel att förstå att Mithrandir faktiskt inte är död. Spelaren träffar sedan Gandalf den Vita i Caras Galadhon, strax efter Brödrarskapets avfärd från Lórien.

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">2009: Sagan om Ringen: Conquest

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">Martin Jarvis spelade in Gandalfs röst. Han är en spelbar magiker-hjälte och har tre särskilt befogenheter: "Helande Visdom", "Du Skall Inte Passera!" och "Rengörane Eld". I den goda kampanjen så framträder han i slutet av Isengård uppdraget, där han måste döda Saruman i Orthanc. I Moria är han valbar för att döda Balrogen och i Minas Tirith måste han försvara portarna. Han är också en av de fyra spelbara hjältarna i det sista uppdraget, Slaget om Svarta Porten. Han är också med i slutet på sista uppdraget i den onda kampanjen, i Fylke, där han blir dödad av Sauron.

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">2011: Sagan om Ringen: Slaget i Norr

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">Gandalfs röst görs utav Tom Kane, som också sköter berättelsedelen. Han berättar att hjältar som "Konungen Aragorn", "Ringbäraren Frodo" och "Trollkarlen Gandalf" förtjänar all heder - men att utan de små hjältarna, så som Eradan, Andriel och Farin - så skulle norra Midgård förlorats.

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">2012: Beskyddarna av Midgård 

<p style="margin-top:1em;margin-bottom:1em;">Gandalf är en magiker-klass med fyra egenskaper: Narys Kraft, Anors Eld, Fyrverkerier och Gandalfs Makt.